OPVIE+ryhmä+3

<< Takaisin OPVIE-sivulle

= Ryhmätyön aihe: Mind42 -ohjelma =


 * Ryhmän jäsenet:** Kristiina, Laura ja Liisa


 * Työn tavoite tai ratkaistava ongelma:** Tässä työssä arvioimme Mind42 -ohjelman käyttökelpoisuutta opetuksessa.


 * Mind42 -ohjelman tausta ja luonne**

Mind42 on ilmainen selainpohjainen mind map eli miellekarttasovellus. Sitä ei ladata omalle koneelle ja se on aina saatavilla verkosta, työskentelitpä missä tahansa. 42 tarkoittaa ”for two” (kahdelle) ja sitä voi käyttää yhteistoiminnalliseen työskentelyyn. Molemmat (tai useammat) näkevät koneellaan toisen tekemät lisäykset ja voivat työstää dokumenttia yhtä aikaa. (Mind42.) Se, miksi ohjelma on kehitetty ei selvinnyt palvelun tarjoajan sivulta. Ehkä se on tehty helpottamaan yhteistyötä tilanteissa, jolloin henkilöt ovat etäällä toisistaan.

Mind42-ohjelmalla miellekarttaa tehtäessä tai sitä esiteltäessä voidaan hyödyntää erilaisia toimintoja. Esim. miellekartan muoto näkyy Birdview -toiminnon avulla, kartan käsitteitä ja kokonaisia haaroja voi piilottaa tai avata näkyviin +/- -painikkeilla ja karttaa voi suurentaa zoomaus -työkalulla. Kartan käsitteisiin voi liittää erilaisia linkkejä (esim. Youtubeen), Wikipedia-artikkeleita, kuvia, kuvakkeita ja viestejä, jotka avautuvat symboleista. Karttaa voi muokata mm. vaihtamalla tekstin fonttia, kokoa ja väriä sekä valitsemalla sopivia symboleita. Ohjelma huolehtii automaattisesti tallentamisesta käyttäjän valitsemin väliajoin. Mind42 -miellekartan voi julkaista Mind42 -ohjelman sivuilla tai omalla www-sivulla tai omassa blogissa ja sähköpostin avulla voi kutsua muita käyttäjiä joko vain katsomaan tai myös muokkaamaan miellekarttaa (Mind42).

Oppimisen päätavoite on ymmärtää opiskeltava asia. Ymmärtäminen voidaan määrittää mm. kyvyksi rakentaa johdonmukainen mentaalinen malli esitetystä materiaalista (Mayer, 2005, s.13 ). Käsite- tai miellekarttaa tehdessään opiskelija yhdistää käsitteitä toisiinsa ja muodostaa niistä mentaalisen mallin. Kartan laatiminen tarjoaa siten mahdollisuuden mielekkääseen, ymmärtävään oppimiseen ja toisaalta opettajalle myös oppimisen seuraamiseen ja arviointiin. Miellekartan laatiminen edellyttää tiedon prosessointia ja kokonaisuuksien hahmottamista (Pönkä, 2009).
 * Mind42 oppimisympäristönä**

Keskeinen tavoite miellekarttojen laadinnassa on opiskelijan metakognition lisääminen. Opiskelijan on hahmotettava opittavaa ainesta, ryhmiteltävä ja luokiteltava sitä, jotta hän voisi laatia siitä mielekkään kartan. Näin hän joutuu väistämättä käyttämään sekä metakognitiivisia tietojaan että taitojaan. Parhaimmillaan tapahtuu "oppimaan oppimista", eli opiskelijan oma ajattelu kehittyy ja hän voi hyödyntää tätä taitoa myös muussa opiskelussaan. (Iiskala & Hurme, 2006.) Oppimismahdollisuuksien lisäämiseksi opetukseen tarvitaan erilaisia, oppimistavoitteet huomioivia lähestymistapoja. Tutkimusten mukaan oppimisympäristöjen yhteisökeskeisyydellä on myös merkitystä oppimisen kannalta. (Bransford, Brown, & Cocking, 2000.) Miellekarttojen laatiminen yhdessä toisten kanssa lisää yhteisöllisyyttä ja mahdollistaa toisilta oppimisen. Oppilaan ei tarvitse yksin tuottaa "oppimistuotettaan" vaan se tehdään yhdessä.

Tietoyhteiskunta nopeine muutoksineen edellyttää yksilöiltä tietokokonaisuuksien hallitsemista. Lisäksi tarvitaan monipuolisia tiedonkäsittelyn, arvioinnin ja hyödyntämisen taitoja, ongelmanratkaisukykyä sekä yhteistyö- ja kommunikaatiotaitoja. Koulutuksen haasteena onkin kehittää opetusmenetelmiä, joissa yhdistyvät alakohtaisen tiedon opiskelu, tärkeiden asiantuntijataitojen harjoittaminen sekä teorian ja käytännön liittäminen toisiinsa. Graafiset tiedonesittämismenetelmät ovat keskustelua ja kirjoittamista tehokkaampia menetelmiä. Erityisesti silloin, kun halutaan irrallisen asiatiedon oppimisen sijasta siirtyä tiedon aktiiviseen työstämiseen. (Graafiset tiedonesittämismenetelmät) "Yksi kuva kertoo enemmän kuin tuhat sanaa" pitää tässäkin paikkansa. Yhteisen miellekartan laatiminen voi helpottaa ison asiakokonaisuuden hallintaa ja jäsentämistä.

Oppimisympäristö käsitteenä kytkeytyy läheisesti oppimisen käsitteeseen. Voidaan puhua myös opiskeluympäristöstä, jolloin korostuu opetus-oppimisprosessin aktiivinen vaihe. Tiedon merkitysten konstruointinäkemyksen mukaan oppimisympäristö on paikka, missä ihmiset voivat käyttää hyväkseen erilaisia resursseja saadakseen asioihin järkeä ja konstruoidakseen ongelmille mielekkäitä ratkaisuja (Enqvist, 1999). Enqvist (1999) mainitsee, että Wilson (1996, s. 5) määrittelee konstruktivistisen oppimisympäristön seuraavasti: ”Paikka, jossa oppijoilla on mahdollisuus työskennellä yhdessä ja tukea toisiaan käyttäessään työkalujen ja informaatioresurssien monipuolista valikoimaa oppimistavoitteidensa ja ongelmanratkaisutoimintojensa ohjatussa tavoittelussa”.


 * Mind42 -ohjelman affordanssit**

Sinällään Mind42 -ohjelma ei sisällöllisesti poikkea perinteisestä käsin piirretystä miellekartasta. Voisi siis ajatella, ettei teknologisen innovaation tuominen oppimistilanteeseen muuta oppimisprosessia mitenkään. Nuoriso liikkuu kuitenkin sujuvasti verkossa ja käyttää tietokonetta muutenkin paljon, joten motivaation kannalta uudenlainen tapa työstää opittavaa ainesta voi olla hyväksi. Etenkin toimeenpanevan motivaation vaiheessa, jolloin oman motivaation säätely ja ylläpitäminen on keskeistä tavoitteen saavuttamisen kannalta voisi tekniikka toimia hyvänä apuvälineenä volition eli tavoitehakuisen sinnikkyyden ja sitoutumisen tavoittelemisessa. (Järvenoja & Järvelä, 2006.)

Koska opetuksen tulisi antaa opiskelijalle sopivasti tukea oppimisprosessin aikana ja auttaa häntä reflektoimaan omaa oppimistaan ja siten kehittämään metakognitiotaan (Sawyer, 2006), tarjoaa Mind42 -ohjelma tähän erinomaisen työkalun. Samoin se lisää oppijan aktiivisuutta, sillä Salovaaran (2006) mukaan opetusteknologiaa opiskelun tukena käytettäessä opiskelijan on pakko käsitellä tietoa itse eikä vain toimia passiivisena tiedon vastaanottajana.

Mind42 -ohjelman etuna on ilmaisuus sekä mahdollisuus sosiaaliseen käyttöön. Se on siis sananmukaisesti avoin oppimisympäristö, joka mahdollistaa vuorovaikutteisen oppimisen mutta toimii myös itsenäisen työskentelyn välineenä. Kätevää on sekin, että ohjelmaan tallennetut miellekartat ovat "aina mukana" - kunhan vain verkkoyhteys toimii.

Kiinnostavaa Mind42 -ohjelmassa on yhteisöllisen oppimisen tukeminen Google Talk -toiminnon ja Skypen avulla. Keskustelukanavan avulla opiskelijat voivat periaatteessa sijainnista riippumatta työstää karttaa yhdessä ja samalla keskustella ilmaiseksi keskenään. Esimerkiksi etäopetuksessa tällaisen toiminnon hyödyntäminen antaa myös opettajalle mahdollisuuden opiskelijoiden ohjaamiseen suullisesti.

Negatiivisena affordanssina tässä ohjelmassa voidaan pitää sen kaksisuuntaisuutta ja hieman kömpelöltä näyttävää ulkoasua. Kaksisuuntaisuus rajoittaa miellekartan kokoa - se leviää hyvin nopeasti näytön ulkopuolelle.


 * Miten Mind42 -ohjelman käyttö sujuu? Kokemuksia lukion uskonnon kertaustunnilta**

Mind42 -ohjelman opetuskäytön testiryhmänä toimi 21 abiturienttia, jotka kertasivat Maailmanuskonnot -kurssin sisältöjä laatimalla miellekarttoja eri uskonnoista parityönä. Parityöskentely on hyvin toimiva opetusmenetelmä ylipäätään ja kun nyt varsinaisen sisällön lisäksi harjoiteltiin opiskelijoille ennestään tuntemattoman tekniikan hyödyntämistä, oli pareittain työskentely luonteva valinta. Siinä kumpikin opiskelija voi tuoda omat tietonsa yhteiseen käyttöön ja näin tietämyksen määrä ja yhteisesti prosessoitujen käsitteiden merkityssisällöt laajenevat yksilötyöskentelyyn verrattuna merkittävästi (Stahl & Koshmann & Suthers, 2006). Parityöskentelyssä opiskelija oppii myös ilmaisemaan itseään, väittelemään ja perustelemaan omaa näkemystään, mitkä ovat Greenon (2006) mukaan oppimisen keskeisiä tekijöitä. Opiskelijat ovat suorittaneet Maailmanuskonnot-kurssin keväällä 2009 ja nyt kurssisisältöjä kerrattiin uskonnon ainereaalikoetta varten. Opiskelijoiden motivaatio oli huipussaan, sillä ylioppilaskokeeseen oli aikaa enää kaksi päivää.

Ohjelman avautumisessa ja sisäänkirjautumisessa oli aluksi pieniä ongelmia, mutta kaikki onnistuivat kuitenkin luomaan tunnukset ja pääsivät työhön käsiksi. Olin laatinut ennakkoon miellekarttapohjan uskontojen ulottuvuuksista ja opiskelijat alkoivat työskennellä sen pohjalta. Mind42 -ohjelman käyttö sujui todella hyvin ja oppilaat pitivät sitä näppäränä ja helppokäyttöisenä. He löysivät kätevästi esim. värien vaihtamisen ja mahdollisuuden muokkailla miellekarttaa. Ennakkoarvioni "teknisen" miellekartan suosiosta käsin piirrettyyn verrattuna osoittautui oikeaksi. Etenkin pojat (yllättäen!) pitivät uudesta tavasta kovasti. Joidenkin tyttöjen mielestä ohjelman luoma kaavio oli liian kaavamainen ja suoraviivainen ja siitä puuttui koristelumahdollisuus! Tässäpä innovaatioaihetta ohjelman kehittelyyn.

Oppitunnin aikana emme ehtineet yhteisesti käsitellä laadittuja miellekarttoja, mutta niiden työstäminen täytti mainiosti kertaustunnille asettamani tavoitteet. Ne voisivat toimia hyvin myös uuden asian opiskelun ja tiedonhaun välineenä. Mind42 -ohjelma toimi opetuskäytössä hyvin. Se on riittävän yksinkertainen niin ettei itse ohjelman toimintoihin perehtyminen muodostu pääasiaksi vaan sitä voi käyttää nimenomaan oppimisen välineenä. Toisaalta se on myös helposti korvattavissa kynällä ja paperilla, jos ohjelma ei jostain syystä avaudu tai tietokoneluokka onkin varattu tai tulee sähkökatko tai sattuu jotain muuta, mitä yleensä sattuu juuri silloin, kun ei pitäisi. Seuraavaksi ajattelin kokeilla sitä kirkkohistorian opiskelussa, jolloin voimme käyttää sitä useammalla tunnilla ja myös koota laadittuja karttoja yhteiseksi tiedostoksi.


 * Mind42-ohjelman käyttö opetuksessa – pohdintaa **

Mind42–ohjelmaa voi käyttää periaatteessa minkä tahansa oppiaineen ja aiheen opetuksessa. Mind42-ohjelma soveltuu käytettäväksi miellekartan tekoon ainakin yläkoulusta ylöspäin, peruskoulun alimmilla luokilla jokin toinen ohjelma voi olla helppokäyttöisempi. Käsite- tai miellekarttaa voi hyödyntää esim. jonkin aihekokonaisuuden käsittelyssä yhdellä tai useammalla oppitunnilla siten, että itse tai yhdessä tehty kartta laajentuu ja kehittyy oppimisen myötä. Toinen tapa on esim. teettää miellekartta jo kurssin tai aihekokonaisuuden alussa opiskelijoiden pohjatietojen selvittämiseksi, ja toinen kartta myöhemmin tai vasta kurssin lopuksi; näin opiskelijat voivat itse seurata oppimisensa kehittymistä, ja opettaja voi arvioida ryhmänsä oppimista ja omaa opetustaan, halutessaan esim. pisteyttämällä kartan käsitteitä ja niiden hierarkkisuutta. Kuten uskonnon esimerkissä, kertaustunnilla ja -kurssilla käsitekartan teko on hyvä tapa kerrata opittuja keskeisiä käsitteitä ja niiden keskinäisiä suhteita.

Mind42-ohjelman ominaisuus - kartan laajeneminen vain kahteen suuntaan pääkäsitteestä ja yhteen suuntaan alemmista käsitteistä – toisaalta rajoittaa kartan tekoa, mutta myös edistää mielekästä oppimista, sillä se ohjaa miellekartan rakentumiseen hierarkkisesti. Mielekäs oppiminen etenee helpoimmin, kun uudet käsitteet tai niiden merkitykset sijoitetaan kattavampien käsitteiden alle (Novak & Gowin, 1995, s. 20). Paperille tehtäessä miellekartan hierarkkisuus voi olla vähäisempää. Olisikin mielenkiintoista tutkia miten käsite-/miellekartat eroaisivat, jos opiskelija tekisi kartan tietystä aiheesta ensin paperille ja sitten Mind42-ohjelmalla.

Mind42-ohjelma tarjoaa mielekkään ja aktiivisen tavan oppia ja opettaa. Ohjelman käyttöönotto vaatii kuitenkin opettajan innostumisen mielle- tai käsitekartasta opetustapana. Esimerkiksi Kemia tänään -tutkimuksen mukaan kemian opettajista alle 10 % käyttää usein käsitekarttaa opetuksessaan ja 25 % ei ole koskaan käyttänyt käsitekarttaa (Aksela & Juvonen, 1999).

Verkko-opiskelu on omaehtoista ja vaatii oppijalta aktiivisuutta sekä kykyä oppimisen itsesäätelyyn. Se ei kuitenkaan ole poistanut opettajan ja opetuksen tarvetta. Jonkun on edelleen valikoitava opiskeltavat sisällöt ja kontrolloitava toimintaa. Tästä näkökulmasta voidaan siis väittää, että omaehtoisuus ei ole ehdotonta, koska oppimiseen sisältyy myös vuorovaikutuksen ja osaamisen hierarkkisuuden piirteitä. Teknisten välineiden kehittymisestä huolimatta pitää oppijan omaa motivaatiota, itsetuntemusta ja opiskelutapaa voida kehittää ja tukea (vrt. Vainionpää, 2006). Verkossa tapahtuva miellekartan työstäminen vaatii myös oppijan aktiivisuutta ja kykyä itsesäätelyyn. Opettajalla on edelleen keskeinen rooli oppimistavoitteiden asettajana, tehtävien muodostajana sekä ohjeiden antajana. Verkko opetus sinänsä ei ole helppoa vaan vaatii monissa tilanteissa jopa enempi kuin perinteinen opetus. Opettajan on pystyttävä asettamaan realistiset tavoitteet ja suhteutettava arviointinsa annettuihin ohjeisiin ja tehtävän asetteluun.

Parhaimmillaan miellekartan laatiminen johtaa syvällisien oppimisstrategioiden käyttöön, jolloin tietoa muokataan itselle sopivaan muotoon, yhdistellään aikaisempaan tietopohjaan ja näin hahmotetaan uusia kokonaisuuksia (Malmberg, 2009). Myös tiedon jäsentely ja reflektointi, jotka Hyvösen (2009) mukaan ovat ymmärtävän oppimisen keskeisiä tekijöitä, tulevat käytänössä aina mukaan oppimistapahtumaan mielle- tai käsitekerttoja laadittaessa.


 * Miten Mind42 -ohjelmaa voisi kehittää?**

Yhtenä haasteena käsitekartan teossa paperille on käsitteiden sijoittaminen – kuinka keskeiset käsitteet tulisi alussa sijoittaa, jotta ne ovat oikeassa suhteessa toisiinsa ja käsitekartasta tulisi järkevän näköinen ilman suurempia ”pyyhkimisiä”. Mind42.-ohjelmalta olisi toivonut ratkaisua tähän muokkausongelmaan – että käsitteitä voisi siirrellä vapaammin suhteessa toisiinsa, ”kaikkiin ilmansuuntiin”. Heikkoutena Mind42:ssa on siis kartan rajoittunut rakentuminen kahteen suuntaan. Toinen heikkous on miellekarttamaisuus, käsitteitä yhdistäville viivoille ei voi lisätä tekstiä eikä viivoista voi muodostaa nuolia suuntaan tai toiseen.

Mind42-ohjelmassa voisi olla jonkinlainen keskustelukanava, jossa opiskelijat voisivat esim. perustella miellekarttaan tekemiään lisäyksiä tai muutoksia. Esimerkiksi etäopiskelussa tai tehtäessä yhteistä käsitekarttaa usealta koneelta Qaikua voisi käyttää keskustelu- ja kommentointikanavana.


 * Lähteet**

Aksela, M., & Juvonen, R. (1999). //Kemian opetus tänään//. Helsinki: Opetushallitus.

Bransford, J. D., Brown, A. L., & Cocking, R. R. (2000). //How People Learn.// Washington D.C.: National Academy Press.

Enqvist, J. (1999). //Oppimisen intoa verkkotyöskentelyssä. Opettajaopiskelijoiden verkkotyöskentelyn kehittyminen ammatillisessa opettajankoulutuksessa.// Akateeminen väitöskirja. Tampereen yliopisto, opettajankoulutuslaitos: Hämeenlinnan yksikkö.

//Graafiset tiedonesittämismenetelmät: Käsitekartta// (n.d.). Helsingin yliopisto, käyttäytymistieteellinen tiedekunta. Luettu syyskuu 23, 2009, osoitteesta http://www.edu.helsinki.fi/malu/kirjasto/tieto/kasitek/

Greeno, J. G. (2006). Learning in Activity. In R. K. Sawyer (Ed.), //The Cambridge Handbook of the Learning Sciences//. Cambridge: Cambridge University Press.

Hyvönen, P. (2009). //Oppimisympäristöt ja viestintä//. 3.9.2009

Iiskala, T., & Hurme, T-R. (2006). Metakognitio teknologisissa oppimisympäristöissä. Teoksessa S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö//. WSOY.

Järvenoja, H., & Järvelä, S. (2006). Motivaation ja emootion säätely oppimisprosessin aikana. Teoksessa S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö//. WSOY.

Malmberg, J. (2009). //Ei kai oppiminen taitoa vaadi?// 3.9.2009

Mayer, R. E. (2005). Introduction. Teoksessa R. E Mayer (Ed.), //The Cambridge handbook of multimedia learning//. New York: Cambridge University Press.

Mind42 (n.d.). Luettu syyskuu 23, 2009, osoitteesta []

Novak, J. D., & Gowin, D. B., (1995). // Opi oppimaan. // Tampere: Tammer-Paino Oy. Pönkä, H. (2009). //Ning-yhteisöt ja Mind42 -miellekartat.// 15.9.2009.

Salovaara, H. (2006). Oppimisen strategiat ja teknologiaperustaiset oppimisympäristöt. Teoksessa S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö//. WSOY.

Sawyer R. K. (2006). The New Science of Learning. In R. K. Sawyer (Ed.) //The Cambridge Handbook of the Learning Sciences.// Cambridge: Cambridge University Press.

Stahl, G., Koshmann, T., & Suthers, D. D. (2006). Computer-Supported Collaborative Learning. In R. K. Sawyer (Ed.), //The Cambridge Handbook of the Learning Sciences//. Cambridge: Cambridge University Press.

Vainionpää, J. (2006). //Erilaiset oppijat ja oppimateriaalit verkko-opiskelussa//. Akateeminen väitöskirja. Tampereen yliopisto: Kasvatustieteiden tiedekunta.