Liisa+Kirjallisuustehtävä

Oppimisympäristön kuvaus

Johdanto

Oppimisympäristöllä tarkoitetaan mitä tahansa ympäristöä, tilaa tai tilannetta, jossa tapahtuu oppimista. Kyse voi olla sosiaalisesta kanssakäymisestä, materiaalin työstämisestä tai ympäristön tarjoamista oppimismahdollisuuksista. (Greeno, 2006) Oppiminen voi olla spontaania, tahatonta oppimista tai tietoisen oppimisprosessin ja mieleenpainamisen tulos.

Tarkastelen tässä kirjoitelmassa Limingan lukion 1B -ryhmän toimintaa kahdella pitämälläni uskontotunnilla. Erityisesti kiinnitän huomiota opiskelijoiden väliseen sosiaaliseen vuorovaikutukseen ja motivaatioon siltä osin kuin se ilmenee oppilaiden aktiivisuutena oppitunnin kuluessa.

Fyysinen oppimisympäristö

Koulumme on uusi, vuonna 2004 käyttöön otettu rakennus. Tilat ovat siis siistit ja asianmukaiset. Luokissa on varusteena videotykit ja kaikilla opettajilla on käytössään kannettavat tietokoneet. Käytännössä opetusta siis havainnollistetaan PowerPoint -esityksin ja myös verkkoyhteys luokista toimii. Toki luokissa on myös piirtoheittimet ja perinteiset liitutaulut, joilla on edelleen sijansa opetuksessa. Pidän kaikki tuntini "uskontoluokassa", joka on kyllä iso, mutta pulpetit eivät siellä mahdu kovin monenlaisiin muodostelmiin. Kokeiltuani erilaisia järjestyksiä olen todennut käytännöllisimmäksi asetella pulpetit kolmeen rivistöön: reunoilla kaksi rinnakkain ja keskellä kolme. Näin pienet parityöt ja pohdinnat käynnistyvät näppärästi ilman erityisjärjestelyjä. Samalla opiskelijat voivat hyödyntää "vertaistukea" helposti, jos jotain pientä kysyttävää ilmenee.

Opiskelijoiden käytössä on "nettibaari" koulun aulatiloissa ja koululla käytössä olevan langattoman verkon kautta voi työskennellä myös omilla kannettavilla koneilla, joita muutamalla opiskelijalla on mukanaan. Koulun ATK-luokka on ajanmukainen ja varsin hyvin käytettävissä myös oppitunneilla. Tosin se on varattava etukäteen eikä sinne voi lähettää opiskelijoita työskentelemään itsenäisesti.

Uudistuksista huolimatta kouluympäristö ja -järjestelmä nojautuu edelleen pitkälti perinteiseen oppimiskäsitykseen, jossa oppimisena pidetään faktatietojen muistamista ilman että niiden ymmärtäminen tai reflektointi on välttämätöntä. Ennen muuta oppiaineksen pirstominen pieniksi osasiksi ja koulupäivän hajoaminen usean aineen oppitunteihin nojaa perinteiseen oppimiskäsitykseen. Kurssimuotoinen lukio, jossa kunkin jakson aikana opiskellaan noin viittä oppiainetta on askel kohti eheämpää opiskelua, mutta kehitettävää on edelleen ennen kuin koulumaailmassa on edetty kognitiotieteiden esittelemään oppimiskäsitykseen (Sawyer 2006). Edelleen lukio-opiskelua määrittävät ylioppilaskirjoitukset, jotka uudistuksista huolimatta yhä painottavat yksittäisten faktojen muistamista ja yhdistelemistä. Aidosti soveltavia tehtäviä esiintyy harvoin.

Sosiaalinen oppimisympäristö

1B -ryhmässä on 32 opiskelijaa, jotka aloittivat lukio-opintonsa vajaa kuukausi sitten. Valtaosa heitä tuli lukion kanssa samassa pihapiirissä sijaitsevalta yläkoululta, viisi naapurikunnasta Lumijoelta ja yksi oli muuttanut viime kesänä Liminkaan.

Liminkalaiset opiskelijat tunsivat toisensa ainakin ulkonäöltä yhteisten yläkouluvuosien jälkeen. He olivat myös minulle entuudestaan tuttuja, sillä opetin heitä - silloisia 8-luokkalaisia - pari vuotta sitten yhden lukuvuoden ajan. Muistaminen toimii tietysti myös toisin päin: opiskelijat tuntevat minut ja opetustyylini, joten yhteistyömme on käynnistynyt kitkattomasti.

Lumijokiset opiskelijat ovat myös tulleet vuosien varrella tutuiksi keskenään: heidän yhteinen opinpolkunsa on alkanut eskarista ja takana on siis jo yhdeksän vuotta samassa luokassa. Heidätkin tunnen hyvin entuudestaan, sillä oma poikani kuuluu tähän joukkoon.

Koulussamme painotetaan yhteisöllisyyttä ja lukion aloittaville järjestetään ryhmäytymis- ja tutustumistilaisuuksia. Tulossa on myös viisi koko koulun väen yhteistä HOTTIS-tapahtumaa kunkin jakson päätteeksi. (HOTTIS = Hilpeää Oleilua Tuttujen Tyyppien Iloisessa Seurassa, teemoina esim. sählyturnaus, hulvaton pikkujoulu, Beach Party...) Tutor-opiskelijat toimivat aktiivisesti 1-luokkalaisten tukena. 1B -ryhmän yhteistoiminta ja vuorovaikutus ovatkin sujuneet hyvin heti ensimmäisistä koulupäivistä alkaen ja luokassa on mukava ja aktiivinen työnteon meininki.

Uskonnon opiskelusta

Uskonto on oppiaineena helppo. Se sijoittuu Vygotskyn "lähikehityksen vyöhykkeelle" eli kaikki lukiossa opetettavat asiat on jo peruskoulussa opittu. Lukiossa entisiä tietoja syvennellään ja täsmennetään eli opetus on pohjimmiltaan hyvin konstruktiivista: uutta tietoa omaksutaan assimilaation ja akkommodaation kautta osaksi omia skeemoja ja representaatioita. Opiskelu on myös hyvin verbaalista ja olennainen osa oppimista on nimenomaan oman kulttuurin tapojen ja perinteiden omaksumista ja siinä mielessä sosiokulttuurista oppimista. (Greeno, 2006; Hyvönen, 2009; Sawyer 2006)

Siirtovaikutus eli transfer on merkittävä tällaisen entuudestaan tutun aineksen käsittelyssä. Osa oppilaista tulee kodeista, joissa uskonnollinen perinne on vahvaa ja sitä kautta heillä on vankat perustiedot. He eivät vain aina osaa yhdistää aikaisempia tietojaan kouluopetukseen. Sama ongelma liittyy muiden oppiaineiden sisältöihin: historian tunnilla opittu asia kuuluu historiaan ja sen soveltaminen uskontoon voi tuntua hankalalta. Kuitenkin tieto itsessään on tärkeää, ei se, mistä lähteestä se on omaksuttu. (Bransford & Brown & Cocking, 2000)

Menestyksellisen oppimisen kannalta myös tiedon jäsentely mielekkäiksi kokonaisuuksiksi on tärkeää. (Bransford & al., 2000) Tässä pyrin avustamaan laatimalla mahdollisimman selkeitä ja napakoita muistiinpanomalleja. Opetan myös käsitekarttojen tekemistä ja muitakin mieleenpainamisen malleja, jotta kukin voi sitten valita niistä itselleen sopivimmat.

Opiskelijan ongelmanratkaisutaidot ja reflektiokyky heijastuvat ennen kaikkea koetilanteissa. Jos hän osaa päätellä ja pohtia, hän voi selvitä kokeesta hyvin, vaikka ei muistaisikaan kaikkea. Toisaalta omien kokemustensa kautta opiskelija voi oppia uudenlaisia opiskelutaitoja ja siten kehittyä oppijana. (Sawyer, 2006)

Motivaatio

Opiskelijan motivoiminen eli hänen kiinostuksensa herättäminen on opetuksen alituinen haaste. Motivaatio voi olla halua oppia jotakin tai saavuttaa jokin tavoite. Se on myös oman oppimisen säätelyä ja oppisessa eteentulevien vaikeuksien ylittämistä. (Järvenoja & Järvelä, 2006). Työskennellessään opiskelijat joutuvat koko ajan tekemään valintoja: kuuntelenko opettajaa vai uppoudunko omiin haaveisiini? Osallistunko ryhmätyöhön vai otanko torkut ja annan muiden tehdä työn? Teenkö kirjalliset tehtävät oppitunnilla vai juttelenko kaverin kanssa ja teen hommat vasta kotona? Näissä pohdinnoissa on kyse volitionaalisen eli tahdonalaisen oppimisprosessin kontrolloinnista, joilloin opiskelija joutuu tekemään valinnan omiasta tavoitteistaan ja niihin sitoutumisesta. Samalla hän ylläpitää motivaatiotaan valitsemaansa tavoitetta kohtaan. (Järvenoja & Järvelä, 2006)

Oppimismotivaatio on yhteydessä myös siihen, kuinka merkitykselliseksi opiskelija kokee opeteltavan asian. Tähän vaikuttaa sekin, voiko opittua hyödyntää sosiaalisessa oppimisympäristössä. Branford & al. siteeraa tutkimusta, jossa oppilaat pitivät mukavimpina oppimiskokemuksinaan tilanteita, joissa he saivat olla avustamassa muista oppilaita tai saivat esitellä jonkin aikaansaannoksensa muille oppilaille. (Bransford & al., 2000, s. 61)

Oppituntien kuvaus

Koulussamme oppitunnin pituus on 75 minuuttia ja opiskelijat ovat kommenteissaan todenneet, että nämä pidemmät tunnit ovat ihan hyvä asia. Päivä kuluu joutuisasti ja tunnin aikana ehtii kunnolla keskittyä käsiteltävään asiaan.

Tarkastelun kohteina olevilla tunneilla käsiteltiin lukion uskonnon 1-kurssiin kuuluvia aiheita: ensimmäisellä tunnilla Vanhan testamentin historiakirjoja ja profeettakirjoja sekä toisella tunnilla Vanhan testamentin runo- ja viisauskirjallisuutta. Historia- ja profeettakirjoja opiskeltiin parityönä ja runo- ja viisauskirjallisuutta opettajajohtoisesti.

Olen kehittänyt opetukseni johtotähdeksi kolmen T:n ohjelman. Jokaisella tunnilla ovat läsnä tunne, toiminta ja tieto. Ne voivat painottua eri tavoin, mutta tavoitteenani on, että jokaisella pitämälläni tunnilla opiskelija nauraa, tekee jotakin ja myös oppii jotain uutta (tai ainakin palauttaa mieleen jotain aikaisemmin opittua ja unohdetuksi luultua). Kokemukseni mukaan toiminnallisuus, eli oppijan oman aktiivisuuden rooli on kaikkein haastavinta lukioikäisten opetuksessa. On helppo luisua luennoimaan ja usein opiskelijatkin toivovat sitä. On niin helppoa vain kopioida valmiita muistiinpanoja ja muka kuunnella. Itse tekeminen ja pohtiminen on paljon työläämpää.

Ensimmäisen tunnin tavoitteena oli perehtyä Vt:n historiakirjoihin ja profeettakirjoihin: selvittää niiden syntyvaiheita ja sisältöä. Lisäksi opiskelijat saivat harjoitella Raamatun käyttöä ja eri kohtien etsimistä. Soveltavana tavoitteena oli pohtia sitä, mikä merkitys näillä teksteillä on nykyaikana ja soveltaa profeettojen julistusta meidän yhteiskuntaamme.

Historia- ja profeettakirjojen taustaan ja sisältöön opiskelijat perehtyivät laatimani strukturoidun tehtävämonisteen avulla. Tietolähteinä he käyttivät oppikirjoja ja Raamattuja. Työ käynnistyi sujuvasti ja työparit pohtivat kysymyksiä yhdessä. Olin käytettävissä, mutta apua ei tarvittu. Erityisen motivoivaksi tehtäväksi osoittautui monivalintatehtävä historiakirjojen sisällöstä. Osa opiskelijoista muisti kertomuksia entuudestaan ja kun kaveri ei oikein uskonut, että Jerikon muurit sortuivat pelkän huudon avulla, haettiin Raamatusta vastaus: "No kato ite, näin täällä sanotaan!" Muutamien työparien hommat olivat välillä hieman tyhjäkäynnillä ja puheenaiheet jotain ihan muuta, mutta kaikki saivat työnsä valmiiksi. Tässä työskentelyssä situationaalisen oppimisen näkökulma oli vahvasti mukana: opiskelijat pohtivat ja työskentelivät yhdessä hyödyntäen aikaisempia tietojaan. (Sawyer, 2006)

Tunnin lopuksi kokosimme yhdessä vastauksia. Opiskelijat olivat todella aktiivisia tässä vaiheessa. Pintatason tehtävät olivat sujuneet hyvin, mutta he eivät olleet esimerkiksi löytäneet profeettojen julistuksen yhteyksiä vallinneisiin yhteiskunnallisiin oloihin. Sen sijaan profeetoille löytyi kyllä paljonkin julistettavaa nykyaikana: korruption ja lomautusten vastustaminen, lasten ja vanhusten puolustaminen ja uskonnon merkityksestä muistuttaminen.

Toisella tunnilla työstimme Vt:n viisauskirjallisuutta. Tämä on yksi lempiaiheistani ja aloitimme tunnin opettajajohtoisesti. Opiskelijat seurasivat aktiivisesti esitystäni ja tekivät muistiinpanoja. Tunnin lopuksi sovelsimme opittua ja opiskelijat saivat tehdä pareittain "huoneentauluja" valitsemistaan sananlaskuista. Niitä löytykin paljon, osa sellaisia, että tunnin nauruosuuskin saatiin. Lieneekö ollut jotain omakohtaista kokemusta, kun Sananlaskujen kirjasta löytyi ajatus: "Viisas poika on isänsä ilo, tyhmä poika äitinsä murhe"?

Oppimisympäristön vaikutus oppimisprosessiin

Erilaisten opetusmenetelmien käyttö on välttämätöntä ensinnäkin opetettavan aineksen vuoksi. Jotkut aiheet sopivat ryhmätyöaiheiksi, joihinkin on helppo liittää itsenäistä tiedonhakua ja joskus opettajajohtoinen esitys tuo opittavan asian parhaiten esille. Toisaalta myös oppijat ovat erilaisia ja siksikin työtapoja on varioitava. Oppimisprosessin etenemisen kannaltakin pidän vaihtelevuutta hyvänä asiana: vigilanssi ja motivaatio pysyvät yllä, kun tunnit eivät aina etene saman kaavan mukaan.

Tarkastelun kohteena olleet oppitunnit sujuivat mukavasti. Opiskelijat seurasivat opetusta aktiivisesti ja työskentelivät tehokkaasti sekä parityöskentelyssä että opettajajohtoisen opiskelun aikana. Oman arvioni mukaan he oppivat varsin hyvin tunneilla käsitellyt asiat. Pidän ryhmän sisäistä ilmapiiriä oppimisen kannalta olennaisena tekijänä: mukavassa ja sallivassa ryhmässä jokainen uskaltaa kertoa ajatuksistaan ja tietojen jakamisesta tulee itsestään selvää. Ryhmä myös ylläpitää ällistyttävän hyvin itse yllä motivaatiotaan esittämällä kysymyksiä ja kommentoimalla kirjan tekstiä tai kertomiani asioita. Uskoisin, että tämä ryhmä seilaa menestyksekkäästi läpi lukiovuosiensa.

Innostunut ja aktiivinen ryhmä vie myös opettajan mukanaan. Koen jonkinlaisen flow-ilmiön, kun huomaan opiskelijoiden seuraavan tarkkaavaisina opetusta. Liekö sitten peilineuronien vaikutusta? Ja toivottavasti ne neuronit toimivat toisinkin päin - niin että opettajan innostus tarttuu oppilaisiin.

Mielenkiinnolla odotan huomista tuntiamme. Silloin aiheena on apokalyptiikka eli Raamatun ilmestyskirjallisuus. Aion tunnin aluksi soittaa Metallican biisinThe Four Horsemen, jota sitten alamme analysoida ja verrata sanoitusta Ilmestyskirjan tekstiin...

Opetuksen kehittämissuuntia

Opettaminen on tehtäväkenttänä sellaista, ettei valmiiksi tule koskaan. Omaa opetustani pyrin kehittämään sekä opiskelijoilta tulevan palautteen että omien huomioitteni avulla. Jo näihin muutamiin kirjoihin tutustuminen on avannut uusia ajatuskulkuja opettamiseen. Olen esimerkiksi filosofian opetuksessa käyttänyt Peircen merkityskolmiota (Lajoie & Nakamura, 2005) selventämään käsitteiden merkityssisältöjä, mutta vasta nyt oivalsin, miten se liittyy kaikkeen oppimiseen. Esimerkiksi uskontoon liittyvillä käsitteillä ja symboleilla on opiskelijoille aivan erilaisia merkityssisältöjä ja he tulkitsevat ja ymmärtävät niitä omista lähtökohdistaan käsin. Tulkintojen ei tarvitsekaan olla samanlaisia, mutta olennaista olisi se, että opiskelijat oppisivat paitsi sanoittamaan omia näkemyksiään myös ymmärtämään ja kunnioittamaan toistensa ajatuksia. Aitoon ja avoimeen vuoropuheluun kannustaminen olisi siis yksi kehittämissuunta.

Verkkoympäristöjä ja multimediaa en ole opetuksessa juurikaan käyttänyt ja niiden hyödyntäminen olisikin tavoitteena. Tiettyjen opintokokonaisuuksien, esimerkiksi kertauskurssien, suorittaminen verkossa olisi aivan mahdollista ja toivon oppivani laatimaan mielekästä verkko-opiskeluun soveltuvaa materiaalia.

Multimediaa alamme opetella opiskelijoiden kanssa yhdessä, kun tutor-kurssilla aloitamme koulun esittelyvideon työstämisen. Itse olen asiassa aivan noviisi, mutta tiedän, että opiskelijoilla on tarvittavaa asiantuntemusta. Muutama innokas on jo ilmoittautunutkin kuvaamaan ja editoimaan. Ehkäpä minäkin sitten opin.

Lähteet:

Bransford, J. D., Brown, A. L., Cocking, R. R. (2000). //How People Learn.// Washington D.C.: National Academy Press

Greeno, J. G. (2006). Learning in Activity. In Sawyer R. K. (Ed.), //The Cambridge Handbook of the Learning Sciences//. Cambridge: Cambridge University Press.

Järvenoja, H., Järvelä, S. (2006). Motivaation ja emootion säätely oppimisprosessin aikana. Teoksessa S. Järvelä & P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö//. WSOY.

Lajoie, S .P., Nakamura, C. (2005). Multimedia Learning of Cognitive Skills. In Mayer, R. E. (Ed.), //The Cambridge Handbook of Multimedia Learning//. Cambridge: Cambridge University Press.

Sawyer R. K. (2006). The New Science of Learning. In Sawyer R. K. (Ed.), //The Cambridge Handbook of the Learning Sciences.// Cambridge: Cambridge University Press.

Hyvönen, Pirkko (2009). //Oppimisympäristöt ja viestintä//. 3.9.2009