OPVIE+ryhmä+5

<< Takaisin OPVIE-sivulle

= Ryhmätyön aihe =


 * Ryhmän jäsenet:** Reeta, Saara, Sari


 * Työn tavoite tai ratkaistava ongelma:**

MindMeister oppimisen tukena

[|MindMeister] on verkossa reaaliaikaisesti monen oppijan kesken toimiva ilmainen miellekarttapalvelu. Sen avulla voi luoda, jakaa tai muokata yhteistä miellekarttaa. Tehdyn miellekartan voi muuttaa kuvaksi, pdf-, tai rtf-muotoon. Miellekartan saa julkaistua blogissa tai websivulla helposti. Tässä kirjoitelmassa pohdimme MindMeister-miellekarttapalvelun opetuskäyttöä ja kuinka palvelua voi käyttää kurssin sisällön jäsentymisen, oppimisen ja syventymisen apuna. Esimerkkinä on juhlien järjestäminen kotitalousalan oppilaitoksessa.

Tehtävän kuvaus

Kotitalousalan oppilaitoksen opiskelijoiden tehtävänä on suunnitella koululla pidettävä juhla. Samalla olisi tarkoitus oppia esim. juhla-aterian suunnittelua, erikoisruokavalioiden huomioonottaminen, juhlan budjetin laatiminen, tilavarauksien hoitaminen jne. Juhlien järjestäminen on erittäin laaja tehtävä, joka sisältää useita osa-alueita. Esimerkiksi juhla-aterian suunnitteluun kuuluu ruokalistan suunnittelu, menekkien laskeminen, aikataulutus, henkilökunnan riittävyyden varmistaminen koko juhlien ajaksi; tilausten teko, ruokien, jälkiruokien ja juomien valmistaminen ja loppusiivouksesta huolehtiminen. Tarvitaan hyvin monialaista osaamista ja tiimityöskentelytaitoja. Yksityiskohdat pitää miettiä valmiiksi hyvissä ajoin ennen juhlia. Juhlien järjestämiseen liittyviä asioita on opiskeltu syksyn mittaan eri aineissa. Luentomuistiinpanojen lisäksi teoriapuolta löytyy oppikirjoista, netin ruokasivuilta ja alan lehdistä. Opiskelijat tekevät työn 4- 5 hengen ryhminä ja suunnittelu on tarkoitus hoitaa etäjakson aikana. Kullekin ryhmälle on annettu oma osa-alue pohdittavaksi.

Tekniikan käyttö oppimisteorioiden kannalta

Uuden teknologian käytöstä oppimisen tukena on keskusteltu paljon. Joidenkin mielestä siitä on jopa haittaa (Barnsford, Brown & Cocking, 2000), jos ja kun oppilaat tuhlaavat aikaa internetissä surffailuun tai multimediaesityksen värien ja fonttien hiomiseen työn sisällön suunnittelun ja kirjoittamisen sijasta. Toisaalta taas uuden teknisen sovelluksen uutuus ja yllätyksellisyys herättävät monesti oppilaan mielenkiinnon (Veermans & Tapola, 2006). Sovelluksen konkreettisuus ja intensiivisyys, kun se tarjoaa työalustan tässä ja nyt, motivoivat aloittamaan tehtävää. Parhaimmillaan tekniikka voi laajentaa "vanhojen" työtapojen käyttöä (Bransford et al., 2000). Uusilla opetustavoilla ja -tekniikalla pyritään muuttamaan aikaisempaa asetelmaa oppilaasta passiivisena opiskelijana. Tämän onnistumisen edellytyksenä oppijan uudenlainen asenne oppimiseen. Oppilaat tottuvat uusiin työtapoihin kohtuullisen pian, koska ne tekevät oppimisesta mielekkään ja tehokkaan. Oppilaat voivat säädellä itse työtahtiaan, jolloin pitkästyminen ja uupuminen voidaan ennaltaehkäistä. (Lonka, 1991)

Tony Buzan kehitti kokonaisvaltaisemman ja toimivamman työskentelytavan - käsitekartan eli ajatussikermän. Hän kehitti työskentelytavan 1970-luvun alussa. Sen juuret ovat satoja vuosia vanhat ja sen edeltäjä on esimerkiksi sukupuu. Yksipuoleisen aivojen seurausongelmana oli havaittu, että jokin tulppa ilmaantuu ajattelun ja paperille kirjoittamisen väliin. Tämän ongelman poistamiseen menetelmä on kehitetty ja aivotutkijat ovat sen myöhemmin selittäneet. (Aulanko, 1999)

Oppimisen tavoitteena tulisi olla merkityksellinen oppiminen (Veermans & Tapola, 2006). Tämä voi olla haasteellista saavuttaa. Haastavuuden tunne rohkaisee opiskelijaa syvällisempään tiedon prosessointiin. Tekniikan käyttäminen voi auttaa oppilasta aktiivisempaan ja itsenäisempään oppimisprosessiin kuin mihin hän muuten pystyisi, se voi lisätä "omistajuuden" tunnetta asiaan. Täytyy kuitenkin muistaa, että pääasia on oppiminen, ei laitteiden hallinta. Yksittäisten osa-alueiden opiskelua voidaan onnistuneesti tukea teknisillä välineillä.

Oppimisen strategiat

On todettu, että oppimisstrategian käyttäminen edistää oppimista. Oppimisstrategiat ovat oppijan tietoisia kognitiivisia toimintoja, joilla hän pyrkii jäsentämään oppimistehtäväänsä. (Salovaara, 2006) Taitavan oppijan tavoiteena on ymmärtävä oppiminen ja hän valitsee kulloiseenkin tehtävään sopivan strategian. Opiskelijan oppimissysteemit voivat olla joko kognitiivista, affektiivista tai psykomotorista oppimista. Nämä eri systeemit toimivat vuorovaikutuksessa keskenään. (Novak, 2000). Weinsteinin ja Mayerin startegialuokituksen mukaan oppimisstrategiat voidaan jakaa harjoittelu-, elaborointi-, organisointi-, metakognitiivisiin ja affektiivisiin strategioihin (Salovaara, 2006). Harjoittelustrategian käyttäjä toistaa opiskeltavia riittävän kauan, kunnes muistaa ne. Kun opiskelija muokkaa opittavaa asiaa itselleen ymmärrettävään muotoon, hän käyttää elaborointiin liittyvää strategiaa. Metakognitiiviset strategiat liittyvät oman oppimisen seuraamiseen. Jos taas opiskelija pyrkii keskittymään asiaan ja sulkee kaiken muun ajatustensa ulottumattomiin, hän käyttää affektiivista strategiaa. Tässä kirjoitelmassa tutkimuksen kohteena ollut miellekartta on organisationaalinen strategia: opiskelija järjestelee ja kategorisoi tietojaan asian hahmottamiseksi.

Mielekäs oppiminen on kognitiivisen oppimisen perusta eli käsitteiden ja niiden välisen propositioiden perusta. Kognitiivinen rakenne vaikuttaa affektiiviseen ja psykomotoriseen oppimiseen. Kognitiivisen oppimisen yhdeksi työvälineeksi luotiin käsitekartat. Käsitekartat ovat hyvä keino auttaa opettajaa organisoimaan tietoa opetusta varten. Toisaalta se on hyvä keino oppilaalle löytää avainkäsitteet ja periaatteet luennoista, kirjoista ja eri oppimateriaaleista. Käsitekartat auttavat oppilaita tehostamaan opiskeluaan. (Novak, 2002) Aktiivisen rooli omaava opiskelija ottaa vastuun omasta oppimisestaan ja käyttää hyödyksi opettajan antaman tuen. Hän osallistuu keskusteluun, tekee kysymyksiä ja reagoi. Oppimistyylit kuvaavat opiskelijoiden luontaista vetoa aktiivisuuden muotoja kohtaan. Samalla ne kuvaavat oppimisprosessin eri vaiheita. Oppimistyylejä ovat aktiivinen osallistuja, harkitseva tarkkailija, looginen ajattelija sekä kokeileva toteuttaja. Opiskelija, joka kykenee käyttämään eri oppimistyylejä tarpeen mukaan omaa parhaat oppimisen edellytykset. Aktivoinnin tavat riippuvat monista ulkoisista seikoista ja osa työtavoista on itsessään aktivoivia, kuten yksilölliset kirjoitustehtävät, ongelmanratkaisu ryhmässä tai keskustelu jne. Aktivointia voi tapahtua monella eri tasolla, käsitekartta voi olla yksi keino. (Vuorinen, 1997)

Aktivoivassa opetuksessa on kolme keskeistä periaatetta. 1. Uuden oppiminen edellyttää opitun liittämistä mielekkääseen kokonaisuuteen eli aikaisemmin opittuun tietoon – uuden tiedon rakentelu tapahtuu aikaisemman tiedon pohjalta 2. Opettajan on autettava opiskelijaa jo oppimistilanteessa, jotta oppiminen tehostuisi. Opeteltaessa uutta asiaa ei ole yhdentekevää miten se talletetaan muistiin ja millaista strategiaa oppilas käyttää. 3. Palautteen antaminen oppilaalle on tärkeää. Huomio palautteen antamisessa kiinnitetään oppilaan lähtötasoon ja koko oppimisprosessiin. Palautteen päämääränä on tulee olla opiskelijan auttaminen paremmaksi oppijaksi. (Lonka, 1991)

Havainnollistamisen ja konkretisoinnin tavoitteena on oppimisen kannalta oikean abstraktiotason valinta ryhmään, aikaan, opiskeltavaan asiaan ja resursseihin nähden. Havainnollistamisessa käytetään hyväksi eri aisteja; näköä, kuuloa, tuntoa, hajua ja makua. (Vuorinen, 1997) Havainnollistamien välineenä voidaan käyttää miellekarttaa. Konkreettisella opetuksella pyritään mahdollisimman lähelle elettyä todellisuutta siten, että opitut asiat saavat kokemusten kautta tajuttavia sisältöjä. Esimerkiksi jokin tarina tai kokemus voi konkretisoida asiaa erinomaisesti. Induktiivinen lähestymistapa lähtee liikkeelle yksittäistapauksesta edeten yleiseen periaatteeseen tai teoriaan. Opiskelijan omasta kokemuksesta lähtevä opetuksen vahvuus on hyvä motivointikyky ja teorian ankkuroiminen alusta lähtien kokemuksiin. Uutta oppiessaan opiskelija pyrkii suhteuttamaan oppimansa siihen, mitä on ennen kokenut tai oppinut. Deduktiivisessa lähestymistavassa lähdetään liikkeelle yleisestä periaatteesta tai teoriasta ja edetään yksittäiseen sovellukseen. Liikkuminen näiden kahden lähestymistavan välillä on tärkeää varsinkin käytäntöön tähtäävässä opetuksessa. (Vuorinen, 1997)

Käsitekarttaa voi hyödyntää prosessikirjoittamisessa ideoiden kokoajana, tekstin jäsentäjänä ja sen ohjaamisessa. Työyhteisöissä voitaisiin käsitekarttoja hyödyntää ideoiden, esimerkiksi tuotteiden, luonnos- ja muokkausvaiheessa, jolloin kolleegat voisivat antaa niitä palautetta eli se mahdollistaisi sosiaalisen oppimisen. Käsitekartan käyttäminen luentomuistiinpanojen tekemiseen auttaa oppimaan asian jo luennoilla, koska kirjoitat ylös vain avainsanat ja luot samalla tietyn rakenteen. Aikasi ei mene kirjoittamiseen vain kuunteluun jää silloin enemmän aikaa. Luennon jälkeen käsitekartta kannattaa tehdä uudelleen, koska harvoin käsitekartta on kerralla täysin valmis – asioiden yhteydet esimerkiksi voivat vaatia korjausta. Samalla se kehittää muistia ja kehittää asiasisältöä laadullisesti. (Aulanko, 1999)

Oppikirjojen tai tenttikirjojen lukemisessa voi hyödyntää käsitekarttaa siten, että tekee jokaisesta kirjan luvusta oman ns. sikermän ja kokoaa ne lopuksi yhdeksi kokonaisuudeksi yhdelle paperille. Haastatteluissa voit hyödyntää ko. tekniikkaa, koska silloin voit edetä keskustelussa luontevasti eri järjestyksessä kuin olit ajatellut haastattelun ennakolta etenevän. Voit seurata haastattelun kulkua yhdestä paperista ja tarkistaa, että kaikki haluamasi asiat tulevat esille. Myös asioiden ylös kirjaaminen nopeutuu, koska kirjoitat ylös vain avainsanat (Aulanko, 1999).

Affordanssiteoria

Affordanssi on alkuaan Gibsonin käsite. Hänen mukaansa ympäristön affordanssi on se mitä ympäristö tarjoaa tai antaa organismille hyvässä tai pahassa. Affordanssi on tarjouma, tarjooma tai käyttömahdollisuus. Affordanssi ei ole ympäristön ominaisuus, resurssi tai piirre eivätkä myöskään yksilöiden ominaisuuksia, resursseja tai piirteitä. Affordanssi muodostuu vuorovaikutuksessa ympäristön ja yksilöiden välillä (Hyvönen, 2009).

Affordanssia on luokiteltu monilla tavoilla(Bower, 2008). Scarantino (2003) luokittelee affordanssin mentaaliseksi, fyysiseksi tai ei -fyysiseksi, kun taas Hartson (2003) selvittää affordanssikäsitteen monimerkityksellisyyttä erottamalla kognitiivisen affordanssin, fyysisen affordanssin, aistinvaraisen affordanssin ja käytännöllisen affordanssin.

Kirschner, Strijbos, Kreijns ja Beers (2004) esittävät affordanssiluokittelun, joka on tarkoitettu toimimaan yhteistoiminnallisten oppimisympäristöjen suunnittelussa ja arvioinnissa. Teknisen affordanssin lisäksi he määrittelevät myös sosiaalisen ja opetuksellisen affordanssin. Sosiaalinen affordanssi ilmaisee, miten ryhmän jäsenien vastavuoroinen kommunikointi toimii kyseisessä oppimisympäristössä. Opetuksellinen affordanssi ilmaisee, kuinka oppimiseen liittyvät toiminnot voidaan kyseisessä oppimisympäristössä toteuttaa.

Tekninen affordanssi

MindMeister on helppokäyttöinen, siinä ei ole liikaa toimintoja. Se on helposti opittavissa ja käyttöönotettavissa. Käyttöönotto vaatii rekisteröinnin. Rekisteröinnin aluksi kysytään käyttäjän sähköposti. Sähköpostiin lähetetään linkki, jota napsauttamalla pääsee antamaan itselleen käyttäjätunnuksen ja salasanan. Ohjelma on heti tämän jälkeen käytettävissä ja se avautuu automaattisesti my maps –välilehdelle, jossa on käyttäjän ensimmäinen miellekartta jo valmiina. Tämä on miellekartta, jossa on vinkkejä MindMeisterin käyttöön.

Ohjelmassa ei ole missään vaiheessa liian monta käskyä näkyvillä. Kun tunnus on luotu, on valmiina olevan miellekartan lisäksi näytöllä vain käskyt create mind map ja import mind map. Miellekartan muokkaustilassa on myös vain muutama käsky näkyvillä. Ensimmäisenä käskynä on Add, jota painamalla näytölle lisätään uusi objekti, joka automaattisesti on aktiivisen objektin lapsi. Ikkunan oikeassa reunassa on objektien muokkaukseen tarvittavat työkalut. Kaikki on loogisesti esillä. Ongelma on kuitenkin se, että ilmaisversiossa sivupalkin yläreunasta mainokset vievät sen verran tilaa, että useampaa työkalua ei voi pitää yhtäaikaa auki tai alareunan työkalut eivät näy kunnolla.

Tehtyjä objekteja voi siirtää paikasta toiseen hiirellä raahaamalla. Sen kokoa ja muotoa voi hiiren avulla muuttaa. Objektien tekstejä voi muokata, niihin voi lisätä ikoneita ohjelman omasta kirjastosta ja myös omia jpg-, gif- ja png –kuvia. Objekteille saa myös muistiinpanon, jossa voi esimerkiksi kertoa tarkemmin objektin sisällöstä. Myös muistiinpanon tekstiä saa muokattua. Objektiin voi linkittää url-osoitteen tai e-mailin sekä liitetiedoston.

Ohjelmalla ei voi tehdä varsinaista käsitekaaviota, koska objekteja yhdistäviin viivoihin ei voi lisätä tekstiä. Ohjelma toimii helposti hiirellä, mutta siinä on myös kätevät näppäinkomennot:

//INS// – lisää objektiin lapsen //ENTER// – lisää samalle tasolle objektin //DEL// – poistaa objektin //SPACE// – näyttää/piilottaa objektin lapset //NUOLINÄPPÄIMET// – objektien välillä liikkumiseen //+ / -// zoomaukseen

Miellekartan saa tallennettua gif-, jpg- tai png-kuvaksi ja pdf-tiedostoksi. Miellekartasta saa myös rtf-muodossa tekstimuotoisen esityksen, joka on jäsennetty miellekartan tasojen mukaan. Miellekartan voi tallentaa myös FreeMind ja MindManager -tiedostoiksi.

Sosiaalinen affordanssi

Tehtävässä jota mietimme, oli tarkoituksena suunnitella koulun juhlat -etätehtävä. MindMeisterilla voi piirtää miellekartan niistä asioista, joita opiskelijoiden mieleen tulee juhlaan liittyen. Kartan voi aloittaa opettaja tai joku opiskelija, joka sitten jakaa miellekartan ja kutsuu muutkin ryhmän jäsenet käyttämään karttaa. Tässä MindMeister toimii hyvin. Se lähettää myös viestin sähköpostiin, jos miellekarttaan on tullut muutoksia ja siten herättelee ryhmän jäseniä. Sähköpostissa on listattuna muutokset, sekä linkki, josta ko. miellekartan voi avata. Kun käyttäjä avaa sähköpostiinsa tulleen linkin, miellekartta avautuu tilaan, jossa se on ollut ennen muutosta ja käyttäjä näkee vaihe vaiheelta mitä muutoksia miellekarttaan on tehty.

Jos ryhmässä halutaan, voidaan miellekartasta tehdä myös täysin julkinen, jolloin kuka tahansa pääsee sitä muokkaamaan. Tällöin ryhmän jäsen löytää muokattavan miellekartan MindMeisterin aloitussivun Browse-valinnalla. Se voisi olla hyvä vaihtoehto tässä tehtävässä, olisi mielenkiintoista saada ryhmän ulkopuolelta joku osallistumaan miellekartan laadintaan. Julkiselle miellekartalle voidaan myös määritellä salasanasuojaus.

MindMeisterin käyttö mahdollistaa juhlien suunnittelun etänä. Jokainen ryhmän jäsen voi haluamastaan paikasta ja haluamanaan aikana lisätä miellekarttaan objekteja ja muokata sitä. Myös lisätietoja saa helposti ryhmän jäsenten näkyville, linkittämällä haluamansa websivun tai liitetiedoston objektiin. Objekteja on myös helppo kommentoida vaikkapa muistiinpanojen avulla. Tieto viimeisimmästä muutoksen tekijästä näkyy objektikohtaisesti information-työkalulla.

Opetuksellinen affordanssi

MindMeister -ohjelma tarjoaa hyvän avun laajan asian hahmottamiseen. Se auttaa hahmottamaan sitä, kuinka laaja asia juhlien järjestäminen on ja mitä kaikkea siinä täytyy ottaa huomioon. Sen avulla hahmottaa helposti myös mitkä asiat liittyvät toisiinsa. Kyseinen tehtävä on niin laaja, että siinä voi olla järkevä hahmotella ensin yhteinen karkean tason miellekartta, jonka osia lähdettäisiin tarkastelemaan pienryhmissä. Ohjelma mahdollistaa hyvin myös lopullisen miellekartan kokoamisen osista käyttämällä copy-paste –toimintoja eri miellekarttojen välillä. Myös sen linkitystoiminto on hyvä, esim. löytyneiden reseptien linkittämiseksi erikoisruokavalioihin, juhlapaikan vuokralle antajan sähköposti, valokuvat erilaisista ruoka-annoksista jne. Se mahdollistaa yhteisöllisen etätyöskentelyn.

Myös opettajan on helppo seurata kuka on osallistunut miellekartan tekoon ja miten. Jokaisen objektin omistajana on objektia viimeksi muuttanut henkilö. Ohjelmasta löytyy toggle history view –toiminto, joka käy läpi kaikki miellekarttaan tehdyt muutokset järjestyksessä ja erottaa värikoodeilla kunkin käyttäjän tekemät muutokset. Historiaan on helppo palata, ja haluamansa historiatilanteen voi myös ottaa käyttöön ja sillä tavoin poistaa muutokset, jotka on tehty kyseisen tilanteen jälkeen.

Ryhmänä toimiminen

Näykki ja Järvelä ovat tutkineet ryhmien oppimista, kun apuna on käytetty teknologiaa ja tiedon kuvallista hahmottamista miellekarttojen avulla (Näykki & Järvelä, 2008). Jo pitkään kouluissa käytössä ollut miellekarttojen teko ryhmässä on heidän mukaansa tehokkaampi tapa oppia kuin opiskella asiat yksin. Näykki ja Järvelä käyttävät termiä jaettu kognitio, joka syntyy toisaalta yksilöiden mielissä, mutta myös sosiaalisessa kanssakäymisessä. Käsin tai teknologian avulla tuotettujen miellekarttojen avulla voidaan jakaa yksilön tietämystä ryhmälle. Ryhmässä tapahtuneet oppimisprosessit nähdään mahdollisuutena edistää yksilöidenkin oppimista. Opiskelijat tuovat ryhmään erilaisia käsityksiä opiskeltavasta asiasta. Kun asiaa pohditaan yhdessä, voidaan erilaisia tietoja yhdistää ja samalla yhteinen tietopääoma karttuu.

Näykki ja Järvelä huomasivat, että työskennellessään miellekarttojen parissa opiskelijat käyttivät huomattavan paljon aikaa omien ja toisten ideoiden jalostamiseen (Näykki & Järvelä, 2008), mikä on tärkeintä ryhmätyön onnistumisen kannalta. Projektin edetessä ryhmän oppiminen syveni ja vuorovaikutus jäsenten kesken helpottui.

Onnistuakseen ryhmän täytyy sopia aluksi työn päämäärä ja sen jäsenten on sitouduttava osallistumaan työskentelyyn. Sen lisäksi, että miellekarttojen käyttö ryhmätöissä tarjoaa tehokkaan tavan syvälliseen oppimiseen, se hahmottaa myös opettajalle ryhmän oppimisen tasoa.

Yhteenveto

MindMeister on kätevä miellekarttaohjelma, joka sopii hyvin oppimisen tueksi, varsinkin kun opiskelijan oppimisstrategia on organisationaalinen. Se sopii hyvin yhteisöllisen oppimisen tueksi ja etätyöhön, koska monta käyttäjää voi työstää samaa miellekarttaa ja edellytyksenä on vain pääsy Internetiin. Toisaalta, jos miellekarttaa tehdään ryhmätyönä perinteiseen tapaan luokkatilassa, on tehokkainta käyttää kynää ja paperia. MindMeister toimii parhaiten, kun sitä käytetään dialogimaisesti: yksi täydentää sitä kerrallaan ja lähettää tulokset muille. MindMeister tarjoaa myös opettajalle hyvät oppilaskohtaiset seurantamahdollisuudet. Miellekartan avulla oppijat voivat tiivistää laajan tietomäärän havainnolliseen ja tiiviiseen muotoon ja siten heidän oppimista edesautetaan. Miellekartta-ohjelmaa voi hyvin hyödyntää eri aineissa, kunhan työn tavoite määritellään ennen työskentelyn aloittamista. Opetustyössä voi käyttää jatkuvasti hyväksi miellekarttoja, kunhan niiden periaate selvitetään opiskelijoille. Esimerkiksi taloushallinnon ammattitutkinnon opiskelijat tekevät yleensä koulutuksen alussa miellekartat keskeisimmistä asioista eli ydinaineista. Opettaja voi kartoittaa lähtötilanteen niiden avulla sekä itselleen, että opiskelijoille. Koulutuksen päättyessä miellekartat laaditaan uudelleen ja niitä verrataan koulutuksen alussa laadittuihin miellekarttoihin. Tällä tavalla saamme konkreettisesti opiskelijan tiedollisen oppimisprosessin tulokset näkyviksi. Voimme suositella jokaista kokeilemaan MindMeisteria omassa opetuksessaan, se on helposti opittavissa ja käyttöön otettavissa.

Lähteet:

Bower, M. (2008). Affordance analysis - matching learning tasks with learning technologies. //Educational Media International//, 45(1), 3-15.

Bransford, J. D., Brown, A. L., & Cocking, R. R. (Toim.)(2000). //How people learn. Brain, mind and school.// Washington, D.C: National Academy Press

Hartson, H. R. (2003). Cognitive, physical, sensory, and functional affordances in interaction design. //Behaviour & Information Technology//, 22(5), 315.

Hyvönen, P. (2009). //Oppimisympäristöt ja tieteellinen viestintä –luento 3.9.2009//. Oulun yliopisto, Kasvatustieteiden tiedekunta.

Kirschner, P., Strijbos, J., Kreijns, K., & Beers, P. J. (2004). Designing electronic collaborative learning environments. //Educational Technology Research & Development//, 52(3), 47-66.

Lonka, K., & Lonka, I. (1991). //Aktivoiva opetus. Käsikirja aikuisten ja nuorten opettajille//. Tampere: Kirjayhtymä

Novak, Joseph D. (2002). //Tiedon oppiminen, luominen ja käyttö: käsitekartat oppilaitoksissa ja yrityksissä//. Jyväskylä: PS-kustannus.

Näykki, P., & Järvelä, S. (2008). How pictorial knowledge representations mediate collaborative knowledge construction in groups. //Journal of Research on Technology in Education//, 40(3) 359 -387.

Salovaara, H.(2006).Oppimisen strategiat ja teknologiaperustaiset oppimisympäristöt. Teoksessa S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö//.Helsinki: WSOY, 103-120.

Scarantino, A. (2003). Affordances explained. //Philosophy of Science//, 70(5), 949-961.

Veermans, M., & Tapola, A. (2006). Motivaatio ja kiinnostuneisuus.Teoksessa S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen (Toim.), //Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö.Helsink//i: WSOY, 65-84.

Vuorinen, I. (1997). //Tuhat tapaa opettaa.// Suomen Morenoinstituutin julkaisusarja nro1. Naantali: Resurssi.